En øl.
- Nu? - Ja. Ovenpå.
Forestier!
- Charles Forestier? - Ja.
Georges Duroy.
Sjette husarregiment. Algeriet, 1885.
Ja, Georges Duroy.
Du er i miserabel forfatning. Jeg giver et glas.
Hvornår har du sidst fået et ordentligt måltid mad?
Champagne!
- Hvad har du lavet i alle de år? - Jeg er først lige vendt hjem.
- Jeg prøver lykken i Paris. - Tidspunktet er godt.
Det flyder med penge i Paris. Korrupte penge.
Hvis du ikke kan gøre din lykke her, må du lægge dig ned og dø.
Selv skøgerne bliver rige.
Og jeg, tidligere soldat, bor på Boulevard Haussmann -
- og er politisk redaktør på La Vie Française.
Vi bliver avisen, der bringer regeringen til fald.
Jeg er kontorist på jernbaneselskabet.
Jeg har ikke dine forbindelser. Jeg må tjene til føden.
Og vi kan ikke længere plyndre, som vi kunne i ørkenen.
Kom til middag i morgen aften. Du skal møde min kone.
Sagen er den, at jeg ikke har et fint sæt tøj.
Værsgo. Køb eller lej noget. Kom halv otte.
- Udmærket. - Godt. Georges Duroy.
- Hvad er navnet? - Georges Duroy.
Monsieur Georges Duroy.
Jeg er Madeleine Forestier.
- De er gift med Charles? - Naturligvis.
Charles har fortalt om Dem.
Madame François de Marrelle.
- Madeleine! - Clotilde!
Du ser henrivende ud.
Jeg er Clotilde. De må gerne kalde mig Clotilde.
Madame Pierre Rousset.
Han er svag. Nu er leveren også ramt.
Han bliver æresmedlem af Akademiet, og således er alle glade.
Du er forfærdelig.
Det er denne kniv, Duroy.
Hvad? Han er ikke vant til at spise fint.
De har netop været udstationeret i Nordafrika? Algeriet?
Ja.
Charles og jeg var der sammen. Var det for fem år siden?
Han var lidt tyndere dengang.
- Hvor lå De i garnison? - Ved grænsen til Saharaørkenen.
Jeg hørte engang en historie om ørkenen.
Det kan meget vel være en myte, men den var nu romantisk.
Nogen fortalte mig, at sandet synger.
Det er sandt. Det lyder som musik, når vinden får tag i sandbankerne.
- Og hvordan lyder det? - Ganske trist og sørgmodigt.
I hvert fald i en ensom soldats ører.
Hvordan kunne De dog være ensom der? Kvinderne der er guddommelige.
Ja, kvinderne er fortryllende. Og dog led jeg af hjemve.
For mig er ørkenen sandstorm og usle hunde.
Du kunne bringe noget storartet om det.
- Det ville være aktuelt. - Hvorfor?
- Læser De ikke aviser? - Nej.
- Regeringen vil invadere Marokko. - Til gavn for Marokkos befolkning.
- Ingen ønsker vel krig? - Det skal ikke standse dem.
I kan lave en øjenvidneskildring. En ung, flot soldat ved grænsen.
Med hjemve og mutters alene. Hans eventyr. Hans indtryk.
En kavaleriofficers erindringer.
Hvad synes du, min egen?
- Hvilken fisk får vi i aften? - Ja, skift endelig emne.
Jeg kan ikke udstå politik. Mænd, der taler om mænd i kamp.
Det keder mig umådeligt.
Hvad har Deres interesse?
Jeg nyder at more mig.
- Med hvad? - Det ved jeg ikke.
Alt.
Godt så. "En kavaleriofficers erindringer".
Giv mig den første artikel i morgen.
- Han har aldrig før skrevet et ord. - Jeg hjælper ham i gang.
Vi skriver det som et brev til en ven.
"Kære...
...Henri.
Jeg er ked af, jeg ikke har skrevet længe.
Det er nu næsten en måned siden, jeg kom til dette prægtige land.
Jeg tror ikke, varmen ville bekomme dig, min ven.
Men jeg ved, du ville dele mine varme følelser for folket.
Gid jeg kunne give souken en fyldestgørende beskrivelse.
Duften af kanel og safran, der hænger i den varme luft.
Hun var i en enkel kjole og et sjal, der skærmede mod solen.
Rødt som granatæbletræets blomst. Yderligere pynt var overflødig.
Hendes perfekte ansigt og smukke smil er ubeskriveligt.
Jeg ved blot, at efter et enkelt øjekast, -
- kun det ene, var jeg hendes."
Jeg kan godt lide at være journalist.
Tro nu ikke, jeg skriver alle Deres artikler for Dem.
Det ville jeg aldrig antage. Det var ikke det, jeg mente.
Jeg ved, hvad De mente.
Lad os være klare i mælet.
Jeg ønsker ikke at være Deres elskerinde.
Intet er mere kedsommeligt end en forgabt yngling.
For jer er kærlighed en appetit.
Og den gør jer til grin.
Vær sød at se på mig.
Jeg bliver aldrig Deres elskerinde.
- Er det forstået? - Ja.
Godt. Så kan vi være venner. Rigtige venner.
Og jeg kan råde Dem. Mændene er ikke de vigtigste i Paris.
De vigtigste i Paris er deres hustruer.
Besøg madame Rousset.
Hun kan lide Dem.
- Kan madame Rousset lide mig? - Ikke på den måde.
Aldrig på den måde.
Hendes mand sætter hendes mening over alt.
Ét godt ord fra hende -
- er mere værd end ti års leflen for ham.
Men De vil nyde at besøge min veninde Clotilde.
Hun er vidunderligt selskab. Og hendes mand rejser ofte.
Hvis jeg på nogen måde kan gengælde Deres venlighed...
Må jeg præsentere Georges Duroy? Vi hjælper ham på fode.
Det er grev de Vaudrec, vores bedste og nærmeste ven.
Duroy!
Monsieur Rousset. De husker vel Georges Duroy?
"En kavaleriofficers erindringer".
Deres artikel gjorde lykke. Skriv en til. Sæt ham på lønningslisten.
Du får fem franc for artiklen og fem for den næste.
Og 200 om måneden.
Plus 10 centimer pr. linje for hver artikel, du får i. Værsgo.
Giv den til overkassereren.
Kan du ikke fatte omfanget af dit held?
Goddag. Jeg hedder Laurine, og du hedder Georges.
Sæt Dem endelig. Mor kommer om et øjeblik.
- Hvad er din yndlingsleg? - Fangeleg.
Jamen...
...du... er den.
Hvem er den?
- Det er du! - Jeg fanger dig!
Fanget!
- Tag Georges! - Fanget!
Helle!
- Hvem fanger hvem? - Du skal fange os.
- Laurines frokost er klar. - Jeg vil blive sammen med Georges.
- Må jeg besøge dig igen? - Kom snart igen, Bel Ami.
Kys.
Bel Ami? Hun plejer ellers ikke at omfavne nogen.
- Jeg er glad for din visit. - Hvornår kan vi ses igen?
Jeg kommer til dig. I morgen.
Kom i dag.
Jeg håber ikke, du har gjort dig for megen ulejlighed.
- Vil du have noget at drikke? - Ja tak.
- Jeg er lidt nervøs. - Det er jeg også.
Kan den klare vægten af os begge?
- Det må vi gøre igen. - Jeg vil gerne gøre det nu.
Jeg kan ikke komme hertil. Jeg kan blive set.
Jeg kan ikke risikere en skilsmisse. Så mister jeg Laurine.
Jeg vil ikke sætte min mand i forlegenhed. Han er en god mand.
Vi skal bruge en kærlighedsrede.
Et sted, hvor vi kan være alene fra tid til anden.
Jeg betaler for den.
Med mine penge, som jeg selv må bruge -
- på det, jeg har lyst til.
- Hvad læser du? - Et brev fra min far.
Hver uge trækker han i søndagstøjet og besøger præsten, -
- som skriver et brev for ham.
Hver uge står der det samme. "Din mor sender sine velsignelser.
Svinene har diarré. Hvornår gifter du dig?"
Min far er bondemand. Han har aldrig været uden for landsbyen.
Og så beder han mig om penge.
Jeg vil gerne se din fødeby.
Jeg vil gerne se dig der.
Lov mig noget.
Tag aldrig andre kvinder med herhen.
- Jeg har ikke andre kvinder. - Det har alle mænd.
- Ikke jeg. - På ære?
- Du skal ikke lyve for mig. - Det er sandt.
Champagne!
- Godaften. - Godaften.
- Jeg talte til Deres ven. - Georges?
De må forveksle mig med en anden.
Ja, det må jeg åbenbart.
Du er ikke så venlig, når du ikke længere fisker efter et knald!
- Clo! - Du rører mig ikke.
Det var, før jeg mødte dig.
Clotilde!
Du kunne bare have hilst på mig.
Hvem er du, at du vover at tale til mig?
Hvem jeg er?
Tigger.
- Duval? - Ja.
Nej. De skylder mig allerede 40. Jeg skal også have mad på bordet.
Forsøg at arbejde for føden.
Hvad skete der med "En kavaleriofficers erindringer"?
Måske kan du få min hustru til at skrive den for dig.
Måske tror du, du kan få din løn, mens hun laver arbejdet for dig.
Jeg inviterede dig hjem, gav dig mad og tøj, og hvad er takken?
Du er blevet god til at få kuglen i bægeret.
- Ti stille, så skriver jeg den nu. - Nå, gør du det?
Værsgo, Forestier.
Har du virkelig skrevet det her?
Ja.
Du skriver som en stikirenddreng.
- Rousset skal se det her. - Forestier!
Forestier!
Den opblæste nar.
Han kan ikke skrive sit eget navn, medmindre konen staver det for ham.
- De ved, hvad man siger om hende. - Hvad?
Ved De ikke det? Vaudrec.
Ti stille. De kender hende ikke.
Monsieur Rousset må beklageligvis meddele dig, at du er afskediget.
Pak dine ting og gå. Nu må du klare dig selv, Duroy.
Her er ingen kvinder, som kan hjælpe dig.
Madame Rousset. Tilgiv mig, at jeg trænger mig på.
Monsieur Duroy.
Jeg vil forære Dem disse pærer fra mine forældres frugthave.
Det er elskværdigt af Dem.
Vil De ikke gøre os selskab?
Med glæde. Tak.
Vil De ikke smage en pære, madame Rousset?
Jo, det vil jeg da.
- Redaktør for nyhedsrubrikken. - Redaktør for nyhedsrubrikken?
Min gode Duroy! De husker vel min kone?
Monsieur Duroy. Husker De madame de Marelle?
- Naturligvis. - Det er jo Bel Ami.
Har De ikke et smil til Deres gamle veninde?
Så er maden serveret, de damer.
Vi har flere sider sladder til Dem.
- Madame Forestier. - Bel Ami.
- Jeg troede, De havde glemt mig. - Umuligt.
- Jeg har sådan savnet dig. - Hvorfor kom du ikke til mig?
- Du ville jo ikke længere have mig. - Det vil jeg altid.
Jeg må gå nu.
Min mand undrer sig nok over, hvor jeg er.
- Min anden mand. - Din rige mand.
Min datters far.
Vil du snøre mig bagpå?
- Husk at binde en dobbeltsløjfe. - Ligesom din mand gør?
Stakkels Charles. Han lever ikke til næste forår.
Madeleine har taget ham med til havet, men det nytter ikke.
Den stakkel. Men hun forlader hurtigt enkestanden.
Tak, fordi De kommer. Som den eneste.
Hvordan har han det?
Jeg fik ham til Cannes for at få ham helbredt. Men jeg må begrave ham her.
Mine yndlingsblomster. Tak.
Er du kommet for at se mig dø?
Nej. Jeg ville bare flygte ud af byen.
- For jeg overlever. - Ja.
Det gør jeg.
Jeg overlever. Hjælp mig!
Jeg vil ud at køre en tur!
- Du er ikke stærk nok. - Hjælp mig.
Jeg beder Dem høre godt efter og forsøge at forstå, hvad jeg siger.
De må ikke blive vred.
Med ét ord kan De gøre mig lykkelig.
De kan gøre mig til Deres ven, Deres bror -
- eller Deres ægtemand.
Mit hjerte og min krop er Deres.
De må forstå, at jeg ikke er som andre kvinder.
For mig er ægteskab et partnerskab. En kontrakt mellem to ligesindede.
Jeg tåler ikke autoritet, jalousi, eller at min opførsel betvivles.
- Jeg insisterer på at være fri. - Naturligvis.
Tænk grundigt over det.
Det er en vigtig beslutning for os begge.
Clo...
Bare fortæl mig det. Få det overstået.
Jeg skal giftes.
Ja, naturligvis.
Hvem er hun?
Madeleine Forestier.
Du har valgt netop den kvinde, du har brug for.
Ja.
Elsker du hende?
- Clo... - Nej. Jeg skal nok klare mig.
"Regeringen bedyrer, at den har opgivet at invadere Marokko." Nej.
"Regeringen har lyttet til folkets vilje og vil ikke invadere Marokko."
Se, Georges... læs papirerne.
Det keder mig. To skridt frem og to tilbage.
- De siger dit, så siger vi dat. - Du har ret. Det er for tørt.
Var der ikke en deputeret? Hvor er det nu? Her et sted.
Han væddede sit overskæg på, at regeringen løj.
Sarrazin. Vi giver Sarrazins overskæg sin helt egen klumme.
Georges, det er et fremragende indfald.
Ganske enkelt fremragende. Rousset vil elske det.
Jeg har tænkt over, at den politiske redaktør -
- på en toneangivende avis bør have et navn, alle kan huske.
Noget...
...storslået.
- Hvor er dine forældre fra? - Mine forældre er fra Canteleu.
Det var jo der, vi ikke tilbragte vores hvedebrødsdage.
Georges...
...du Roy de Canteleu.
Nej, ikke godt nok.
Du Roy de Cantel.
Madeleine, jeg er fra Canteleu. Jeg foretrækker det navn.
Nej, hør her.
Georges... du Roy... de Cantel.
Sig det igen.
Georges... du Roy de Cantel.
Madame du Roy de Cantel.
Sarrazins overskæg...
Det er lige, hvad vi skal bruge. Det er originalt. I trykken!
Sæt Dem.
De er til min kone.
Georges...
Tak.
Du ved jo, jeg elsker dem. Dem kan man ikke få for mange af.
- Greven var netop ved at gå. - Forhåbentlig ikke for min skyld?
Nej, jeg må tage mig af nogle forretninger. Tak, Paul.
Hils din hustru, og ønsk hende god bedring.
De er yderst elskværdig.
Det var alt.
- Hvad ville han? - Det er tirsdag.
Han aflægger altid en tirsdagsvisit.
Hvornår ankommer dine politikere?
- Om en halv time. - En halv time?
Ja. Om en halv time. Jeg har inviteret Laroche.
Giv ham al din opmærksomhed. Han bliver en dag udenrigsminister.
Georges...
Vi bringer regeringen til fald med ét ord.
Det skal på forsiden af alle aviser. På hver en mur.
I hvert et butiksvindue. Alle mænd, kvinder og børn skal vide, -
- at regeringen lyver. Forestier kan grave noget frem.
Hvad sagde De? De kaldte mig for Forestier.
Gammel vane. Tag mig det ikke ilde op. Det er en ærlig fejltagelse.
- Hvad mener De? - Vi skal også følge tropperne.
- Logistikken. - Der kan Laroche være behjælpelig.
Jeg kender et par officerer, som sympatiserer med vores sag.
De kan tale med... Laroche siger, hvad De skal skrive.
Se på vores eksport til Algier.
Hvorfor er vi gået fra at sende hundred ton korn til...
Se her. Tusindvis af ton. Hvorfor?
Det ved jeg ikke. For at brødføde...
...en hel hær.
Brødføde en hær.
Nu har vi det! Nu har vi det!
Hvem leverer kornet? Det er spørgsmålet.
Georges, jeg må arbejde.
Min begavede kone.
Godt så.
Mado...
Tag det roligt, Madeleine.
Mado!
Se der. De vil invadere.
La Vie Française har fundet beviset.
Åh, nu forstår jeg. Det er tirsdag.
Grev de Vaudrec kommer nok snart.
Uafviselige beviser på regeringens sande intentioner i Marokko.
Det emne har vi aldrig berørt. Grev de Vaudrec.
Han kommer på uanmeldt visit og kender tyendet bedre end jeg.
...begravet dybt i tørre opgørelser over vor samhandel.
- Hvad er han for dig? - Hvor ingen ville lede.
Hvad er hans forhold til dig?
Vil du være manden, som bringer regeringen til fald?
Eller vil du være til grin?
Vi venter på Laroche.
- Kender De min datter, Suzanne? - Hvor er De køn.
Og en brystbuket til Bel Ami. Det kalder mor Dem.
Indimellem. Jeg håber ikke, De har noget imod det.
Kald ham lige, hvad De vil.
Der har vi udenrigsministeren!
Tak, kære venner. Mine glimrende, hårdtarbejdende venner.
Jeg bringer desværre dårligt nyt.
Vort arbejde er kun lige begyndt.
Der ligger en stor opgave foran os.
Som regering skal vi nå længere, end vi gjorde i oppositionen.
Krige skal udkæmpes, og konflikter skal løses.
Men det bliver ikke i Marokkos sand, men på ministrenes bonede gulve.
Min første opgave bliver at kalde general Boutin hjem fra Algeriet.
Denne regering får ingen krigsminister.
Hør her, mine venner! Folket i Frankrig...
Jeg behøver ikke spørge til din situation. Jeg er glad på dine vegne.
- Hvordan har Laurine det? - Hun har ikke tilgivet dig.
Hun kalder dig monsieur Forestier. Hun er for lille til at forstå det.
- Og dig? - Du valgte et klogt giftermål.
Det bliver vi alle nødt til.
Jeg savner dig. Vores kærlighedsrede er kold uden dig.
Har du den stadig?
Jeg er optimist.
Marokko er reddet en gang for alle!
Kom. Vi tager et slag kort. Sæt Dem.
Lad min dreng give kort.
Jeg må advare Dem. Jeg har heldet med mig for tiden.
Jeg har mere magt end en konge.
Men jeg er ikke lige så rig.
I hvert fald ikke endnu.
På én morgen fik jeg tømt deputeretkammeret -
- og fyldt det med mænd efter mit hoved.
Kun med ord på en avisside.
Det var dog ikke Deres ord.
Vel?
Hvordan trives De i ægteskabet?
Hvordan forliges De med Vaudrec?
Han aflægger ofte visit.
Det er kun ret og rimeligt. Han ejer jo lejligheden.
Du Roy?
Han installerede dem, da han fik Madeleine gift med Forestier.
Stod han bag giftermålet?
Han præsenterede dem for hinanden og betalte medgiften, -
- så det kan man vel godt sige.
Vaudrec er som en far for hende.
Det er muligt.
Gå De bare ud og nyd festen. Damerne vil nok gerne danse med Dem.
Bel Ami.
Hvad bringer Dem hid?
Søger De ly for regnen?
Det var ikke et tilfælde, jeg kom.
Jeg vil ikke skræmme Dem.
Jeg forventer intet. Jeg beder ikke om noget.
Jeg ved end ikke, hvad det er, jeg gør.
Modtag min undskyldning, hvis jeg har krænket Dem.
Nej.
Nej, De har ikke krænket mig.
Men vi må ikke tale mere om det.
Skal jeg gå?
Skal jeg blive?
Er der noget håb for mig?
De formaster Dem til at forføre mig i en kirke.
Jeg har aldrig før... haft en elsker.
Se på mig.
Fortæller din mand dig, at du er smuk?
Virginie... Virginie.
Georges.
- Hvis arme er det? - Mine.
- Og hvis læber? - Virginie.
- Hvis læber? - Det er mine læber.
Kom så. I tøjet.
- Hvornår ser jeg dig igen? - Vær venlig at gå.
Smukke Georges, min kære dreng, sig mig det.
- I morgen. - I morgen?
- Ja, i morgen. - Nå da da.
Georges? Georges?
Georges?
Georges... Madeleine vil undre sig over, hvor du er.
Madeleine?
- Hvor er min kone? - Hun er hos grev de Vaudrec.
Hvabehar?
Han døde i morges.
Jeg har anmodet om dette møde for at læse grev de Vaudrecs testamente.
Greven har indsat Dem, madame, som enearving til sin formue.
Den har en samlet værdi af 1.800.015 franc.
Og 29 centimer.
Der er dog en komplikation, hvad angår arvens natur.
Arvens natur?
Med forlov...
Det er usædvanligt at testamentere hele formuen til en gift kvinde.
Det testamenteres sædvanligvis til hendes mand.
Hvorfor?
For at undgå nogen antydning af, med forlov...
...usædelige forhold.
Hvad var hans forhold til dig?
Hvad tænkte den gamle nar dog på?
Han skulle have indsat mig som arving.
Det ville have været bedre for dig.
Han vidste, hvad folk vil tænke. At dette vil kompromittere dig.
Medmindre det var en uskyldig, faderlig gestus.
Han var jo en faderskikkelse for dig. Din beskytter.
Jeg kan ikke tillade det. Jeg må beskytte mit gode navn.
Jeg vil ikke have en million franc.
Drag nu ikke forhastede konklusioner. Vi kan nå frem til...
Men alle kan læse testamentet.
Jeg kan kun genvinde æren ved at afslå arven.
Og dog, hvis jeg, din ægtemand, valgte at modtage arven, -
- hvem kunne så anfægte det?
Faktisk...
...er det at afslå arven lig med at vedkende sig skammen.
Hvorimod jeg ved at tage imod arven nægter enhver skam.
Udmærket.
Måske var den gamle ikke så dum alligevel.
Nævn ham ikke.
Hvad var han for dig?
Sig det.
Jeg fortjener et svar.
Han er... den mand, jeg har mistet.
Den mand, jeg sørger over.
Du vil forklejne det, -
- gøre det til noget tarveligt og forargeligt.
Han var min ven.
Min far.
Og min elsker.
Du elskede ham.
Hvordan skal jeg leve videre?
Du er ikke kommet længe.
I en hel uge har jeg ventet på bare ét ord fra dig.
- Georges, min smukke dreng. - Det skal du ikke kalde mig.
- De er ikke til dig. - Du skal mødes med en anden.
Tag mig med. Jeg må tale med dig.
- Bare en time. - Husk, hvor du er!
Du skulle ikke have forført mig.
Du skulle have ladet mig blive i rollen som lykkelig og tro hustru.
Lad mig komme med. Bare en time. Jeg skal fortælle dig noget vigtigt.
Noget, der kan gavne dig. Det vedrører min mand.
Vil du ikke nok?
Hvis du skal græde, kan du godt gå.
Vær nu sød, Georges.
Kæreste Georges, min smukke dreng.
Jeg har været så udspekuleret. Så diskret.
Jeg har stillet alle de rette spørgsmål.
- Og hørt godt efter. - Kom til sagen!
Hvad?
Den nye regering vil bemægtige sig Marokko.
Virginie, den nye regering kom til magten, -
- og det var min fortjeneste, på løftet om ikke at invadere.
Ja, det er jo idéen med deres plan. Forstår du spekulationen?
Ingen forventer det. Min mand og Laroche har konspireret længe.
- De første tropper sejler i aften. - I aften?
- Så ville de have informeret mig. - De stoler ikke på dig.
De mener, du er for impulsiv, for grådig, ikke vant til at have penge.
De er bange for, du ville afsløre dem.
- Mener de, jeg er grådig? - De kender dig ikke, som jeg gør.
De har opkøbt hele det marokkanske lån.
Og hver eneste kobbermine i Marokko.
De vil tjene 70 millioner hver.
- 70 millioner? - Han er i færd med at bruge dem.
Han vil købe Palais Saint-Honoré.
Og jeg tog skammen på mig for en klatskilling.
Er du ikke stolt af mig? Elsker du mig ikke?
Var det ikke flot, at jeg fandt ud af det for dig?
Jeg har også købt aktier for dig.
Du tjener mindst 70.000.
Jeg vil ikke have dine håndører! De er ikke prisen værd!
- Jeg foragter dig! - Jeg elsker dig.
Jeg vil ikke vide af dig. Jeg har aldrig elsket dig.
Jeg væmmes ved din lugt.
Du lugter af ham. Af din beskidte mand!
Jeg lo, hver gang jeg sendte dig hjem til ham med min sved på din hud!
Men det var mig, som blev røvrendt! Det var mig!
- Kom ud af mit hus. - Hør nu på dem, Georges.
- Skrid ud af mit hus! - Hør nu på, hvad de har at sige.
Jeg vil ruinere dig.
Det er ikke i din interesse. Du kan stadig nå at tjene på det.
Du tror, jeg har snøret dig, men du er ikke mit ansvar.
Muligheden var der for den, der åbnede øjnene.
Din!
Charles skammede sig over dig.
En fejlslagen soldat, som knap nok kunne læse.
Han sagde, du ikke ville blive til noget.
Alt tyder på, han havde ret.
En skam, De ikke valgte Deres ægtemand med omhu. Vi vil savne Dem.
Du vidste det.
Sikke en absurd tanke. Hvordan skulle jeg kunne vide det?
Jeg er en kvinde. Jeg inviteres ikke ind til kortbordet.
Hvem var det så i dag? Clotilde?
Eller Virginie? Eller begge to?
Og i går? Din dumme, dumme mand.
Dit perfekte eksempel på en mand.
Jeg lod mit talent og min intelligens flyde gennem dig.
Mine visioner!
Jeg kunne end ikke forestille mig din tomheds uendelige dybder.
Intet. Der er intet.
Kun denne vrede. Som et umælende dyr.
Det er det, du er. Et dyr.
Jeg troede, jeg kunne lære dig noget. Men jeg skulle have afrettet dig!
Med forlov.
- Jeg beundrer Deres skamløshed. - Jeg behøver ikke skjule mig.
Jeg har ikke begået nogen forbrydelse. De smider mig ikke ud.
Bliv. Drik min champagne, dans med min kone.
Deres egen er vist allerede optaget.
Georges... Georges?
Hvor har jeg været dum.
Hvorfor vender du tilbage til mig?
Det ved jeg ikke.
Måske fordi du ikke forventer det.
Jeg er ked af, jeg har såret dig. Det skal du vide.
Aldrig har jeg set sådan en flok fjogede kretinere.
Hver og én en ædel konkurs.
Og alle vil have Suzanne og hendes 30 millioner franc.
Luk op, eller vi bryder døren op!
- Hvem er det? - Politiet.
Madame Madeleine du Roy de Cantel, Georges du Roy de Cantels hustru?
Ja?
Madame du Roy de Cantel, dette er ikke Deres hjem, -
- og De er i selskab med monsieur François Laroche.
- Tilstår De, han er Deres elsker? - Det tilstår jeg.
Så må jeg anklage Dem for ægteskabsbrud.
- Ønsker De at udtale Dem? - Nej.
Lad hende være i fred. Vi har intet yderligere ærinde her.
Hvad skal jeg gøre? Skal jeg gå?
Nej, bliv. Gør det færdigt, om De vil.
Du hører fra min advokat.
- Farvel, Georges. - Farvel.
Jeg kunne ikke slippe væk. De råber og skriger.
Mor hyler i vilden sky, som var hun gal.
Gid jeg kunne se deres ansigter, når de opdager, jeg er væk.
Vi skal have to værelser.
- Godnat, Suzanne. - Men...
Jeg vil have et godnatkys.
- Du skal sove. - Men...
Gå ind og sov.
Far? Mor?
- Han gifter sig ikke med hende. - Jeg burde have forudset det.
Han gifter sig ikke med hende! Jeg tåler det ikke!
Han gifter sig med hende. Det er han nødt til!
Og du må leve med det, Virginie. Det er lige så meget din skyld.
Min skyld?
Din besættelse af ham smittede min datter.
Han gifter sig med hende, og det skal glæde mig.
Enhver far ønsker at se sin datter gift med en mand, han respekterer.
Hun er jo kun et barn.
- Elsker du hende? - Nej.
Hun interesserer mig ikke.
Stakkels Suzanne.
Suzanne er en sand kopi af sin fader. I miniature-model.
- Du har bragt hende i fordærv. - Nej. Jeg gifter mig med hende.
Har du ligget med hende?
Nej.
- Har du ikke ligget med hende? - Nej, det var ikke nødvendigt.
- Det var nok, at alle antog det. - Jeg kender dig slet ikke.
- Det gør du. - Gør jeg?
Du har planlagt det. Du har jo planlagt det hele!
Du ødelagde Laroches liv.
Du ydmygede Madeleine.
Bare for at kunne tage Suzanne.
Suzanne valgte mig, fordi jeg var den eneste, hun ikke måtte få.
Har du ikke skænket det en tanke, hvordan det vil såre mig?
Det angår på ingen måde dig.
- Hvorfor piner det mig så? - Det ved jeg ikke.
Du kunne ikke engang selv sige det. Jeg måtte høre det fra min mand.
- Du tror, jeg vil tilgive dig alt. - Jeg lader mig ikke standse.
Jeg gifter mig med hende.
Du er alligevel en af dem.
Bare endnu en selvhævdende, brutal mand.
Bare endnu en tyv.
Det er ikke nok for dig at blive elsket. Nej, du vil være konge.
Nej.
Det er ikke nok at blive elsket. End ikke af dig.
Jeg elskede dig, da du intet havde.
Jeg forstår ikke dit hovmod.
- Jeg forstår det ikke. - Fordi du aldrig har været fattig.
Forsøgt at slæbe dig igennem en miserabel tilværelse.
Sådan kan jeg ikke leve.
Som min far... der slider og slæber.
Og som hver uge falder på knæ -
- og beder til Gud om, at livet efter døden vil være bedre.
Der er ikke noget liv efter døden.
Kødet rådner i jorden. Det rådner.
Jeg har set en mand dø.
Og jeg vil leve.
Det er soleklart for mig.
Jeg troede, du ville forstå det.